Samme eftermiddag kom Timothy på benene -
- og mønstrede skaderne efter stormen.
Sandet havde ødelagt alt.
Hårdest ramt var desværre ferskenhusets madlagre, -
- efter at taget var blæst af.
Næsten al maden var nu uspiselig.
Og sandstormen betød uundgåeligt flere tilfælde af lungebetændelse.
Der var k0mmet sand ind overalt.
Særligt hvor nye brædder ikke var til n0gen gavn.
Nemlig gennem sprækkerne i vinduesglasset ved Claires seng.
Der var ingen værdigenstande eller penge på Manderlay.
Det fornemme ur, der stadig tikkede på kaminhylden, -
- var alligevel ikke schweizisk, som Mam troede, -
- men en lokal, værdiløs k0pi.
Manderlays Frie Selskab var færdigt.
Wilhelm 0g Grace bildte sig ikke ind, at folk ville komme i sk0le.
Men én for én kom f0lket på Manderlay til syne.
Jeg er glad for, I alle er kommet.
Men jeg har ikke forberedt nogen lektion.
Jeg vil bare sige...
...at jeg har det meget skidt med denne håbløse situation.
Men I kan selvfølgelig ikke bruge mine ord til noget.
Nå, det har hun dog lært.
Men hvad angår håbløsheden, så kender vi den indgående.
Der står millioner af planter derude begravet i sand.
Kan vi redde bare 50, kan vi dyrke en lille mængde af høj kvalitet -
- og få en bedre pris hjem.
Jeg synes, vi skal handle.
Således blev den st0re katastrofe til held i uheld f0r Grace.
Folk så nu en fælles fjende i sandet -
- og arbejdede skulder ved skulder med deres argeste fjende -
- f0r at nå det fælles mål som frie, myndige amerikanere.
Stanley og Bertie havde stukket pinde i j0rden, -
- så folk kunne finde de frøplanter, som skulle reddes.
Fl0ra blev barnligt ved med at drille Grace med, -
- at hun angiveligt var meget betaget af Tim0thy.
- Godnat, gamle Wilma. - Godnat, mit barn.
Vi kan lægge os og tale lidt sammen, før vi sover.
Nej tak, Wilma. Jeg er ikke træt nok til at gå i seng endnu.
Det hjælper at gå en tur.
Det er en meget god idé at gå en tur, når kroppen ikke er træt.
Det bruger jeg også selv.
- Godnat. - Godnat.
Grace kunne kun sætte pris på, at alt syntes at gå af sig selv.
Men det, at hun ikke havde spillet en aktiv rolle, føltes t0mt -
- og havde givet plads til noget andet.
Menneskelige størrelser såsom instinkter 0g følelser.
Grace blev ramt af en ildevarslende følelse af hjemløshed.
Grace befandt sig pludselig omme bag ved badehuset.
Uden varsel udviklede hjemløsheden sig til en længsel efter -
- at følge det rustne rør, følge strømmen af beskidt vand, -
- ind til det rum, hv0r nøgne kroppe blev vasket i billig sæbe.
S0rt hud.
Maskulin og s0rt manddom.
Graces tanker ved badehuset var uværdige og skændige.
Hendes tanker skulle hellige sig planen f0r Manderlay.
Og dér havde disse tanker absolut intet at gøre.
Grace tvang sig selv i søvn f0r at glemme de s0rte kr0ppe.
Det var faktisk muligt. Der var en udbredt stædighed i familien.
Men frøplanten og hendes elsk0vshungrende krop -
- gav ikke 0p. Dette manifesterede sig i en drøm.
Grace var i et fjernt land.
Der var kvinder i eks0tiske kostumer 0g mænd i turbaner.
Selv i søvne hadede hun at indrømme, -
- at hendes far måske havde ret.
Men det var et harem.
En gruppe s0rte slaver k0m bærende på et kæmpe fad med dadler.
Og i et nu lå Grace i dadlerne og skælvede af lyst, -
- mens beduiner tilfredsstillede hende med deres næser efter tur.
Det blev endnu mere f0rvirrende, da Tim0thy dukkede op.
Han var på samme tid slaven, der kom med vin, 0g selveste sheiken, -
- hvis myndige hænder målte Graces mest intime åbninger.
Jeg må have sovet over mig.
Undskyld, men Claire har fået det dårligt igen.
Ja, hun har høj feber igen. Har hun fået noget at spise?
Ja da. Lammekoteletter og kylling.
En smule havregrød, men hun er ikke meget for det.
Hun blev også syg sidste år under sandstormen.
Men stormen var værre i år.
De burde tage hjem til den rene luft og de uudtømmelige madlagre.
Vi står sammen om det her. Uanset hvor hårdt det bliver.
Det bliver det. Jeg har set, hvor lidt vi har tilbage.
Men nogle propper stadig i sig.
Du har ret. Det må vi tale med folk om.
Det skal nok gå, Rose.
Jeg foreslår, at vi rationerer den sidste mad -
- og strækker maden til en måned, indtil vi kan høste grøntsagerne.
Jeg hører, at der er meget få bønner og kartofler tilbage, -
- så jeg synes, vi skal give dem til Rose, for Claire har brug for mad.
Resten deler vi ligeligt mellem os.
Undskyld, men...
- Gælder det også os? - Ja, selvfølgelig.
Vi har spist mad, som din far aldrig havde budt os.
Joseph siger, at det rent juridisk ikke engang kan kaldes for mad.
Din far plejede at lade os skaffe mad, når krybben var tom.
Vi må kunne stjæle noget fra nogen.
Men det går vel heller ikke, miss Grace?
Du er vist en hård negl.
Det er jeg nok.
Kapitel seks "Hårde tider på Manderlay"
Stedets mest nærende mad kunne desværre ikke gøre Claire rask.
Hun havde brug f0r mad. Det vidste Timothy.
De måtte nu klare sig uden det tr0faste æsel ved trædemøllen.
Det lovede ikke g0dt for moralen, -
- at gangsterne nu forsøgte at reparere bilen efter sandstormen.
Men Joseph, t0padv0katen, der kunne t0lke de mest indviklede tekster, -
- måtte give f0rtabt over for Ford-manualen fra 1923.
Med tiden v0ksede Manderlays spredte planter side 0m side -
- med beboernes sult.
Den smule æselkød, der var tilbage, var forbeholdt Claire.
Grace fandt sig selv i den sære situati0n, -
- at hun sammen med Wilma og de andre gjorde det forbudte.
Hun fulgte sydstatsskikken og spiste j0rd.
Joseph havde opgivet Ford-manualen, -
- men fandt en snurrig f0rmulering i den k0ntrakt, -
- han havde indgået med Graces far ved sin ansættelse.
Den kunne med lidt g0d vilje f0rstås således, -
- at visse omstændigheder bød den ansatte -
- at adlyde højere magter end hans chef.
Det ville i dette tilfælde sige hans mave.
Den gode nyhed var, at skønt tørken havde været hård mod markerne, -
- havde Stanley 0g Timothy fundet en måde at bekæmpe den på.
Øjeblik.
Nu kommer det.
Men den bedste nyhed var Claire, -
- der s0m ved et mirakel nu var i stand til at spise den g0de mad.
Det skete altid midt 0m natten, når alle sov, og ingen så det, -
- men alligevel...
Havde Grace troet, at sulten ville dæmpe hendes sensuelle fantasier, -
- var det modsatte snarere tilfældet.
Flora, hvad sker der inde hos hønsene?
- Er de oppe at toppes? - De fire hvide mod den sorte?
- Skal jeg åbne døren, så De kan se? - Nej.
Men det er nu en meget stolt sort høne.
Det skulle ikke undre mig, hvis de andre pikkede til hende.
Nu skal du ikke drille, Flora.
- Jamen så godnat. - Godnat.
Fl0ra havde før drillet Grace med den lille sorte høne.
Men de gjorde den f0rtræd. Det var der ingen tvivl 0m.
Og for at gøre ondt værre vendte varmen i hendes lænder tilbage, -
- tr0ds den stakkels hønes skrig efter hjælp.
Den blev måske endda f0rstærket af det?
Knust, ydmyget 0g overvældet af frygten for at miste forstanden -
- flygtede hun.
Og i et anfald af vanvid, det, andre kalder liderlighed, -
- smed hun sig på sengen 0g glemte alt 0m skam 0g tilbørlighed -
- og gjorde det, hun ikke havde gj0rt siden barnd0mmen, -
- hvor hun ikke vidste, det var så f0rkert.
Hun pressede sig mod den knude, hun havde bundet på tæppet.
Det er svært at sige, om hun nød det.
Men hun blev ved. Hun kunne ikke længere styre det.
Uden hensyn til de andre kvinder eller bare anstændig opførsel -
- blev de pulserende eksplosi0ner i underlivet til hele hendes verden.
Hvad var det ikke endt med, hvis der ikke netop da, gudskelov, -
- kom en pers0n, der tvang hende tilbage til en forsvarlig tilstand?
Skynd Dem at komme, miss Grace.
Hun er død.
Jeg plejede hende så godt.
Jeg gav hende det gode kød.
Hun spiste det.
Men hun er død.
- Kom så her. - Hun spiste jo.
Nej, hun spiste ikke noget. Det gjorde hende her.
Fortæller du det selv?
Jeg var så sulten.
Jeg bliver så svimmel.
Mine ben værker, når jeg er sulten.
Vores ven og Claires elskede gamle Wilma besøgte os, mens vi sov.
Hun tømte Claires tallerken hver nat. Det var nemt nok gennem vinduet, -
- der kan åbnes udefra.
Jeg har spist så meget jord gennem hele livet.
Mine tænder kan ikke mere.
Hun dræbte vores lille pige.
Jack, hun var syg.
- Miss Grace... - Hun var syg, Jack.
Rose pressede hende ikke til at spise, fordi hun spiste om natten.
Wilma skal straffes for, at hun slog min datter ihjel.
Vi skal stemme om det. Wilma skal straffes for at slå min pige ihjel.
Jeg kræver retfærdighed. Ellers slår jeg hende selv ihjel.
Lad mig gå.
Hold så op!
Vi taler om det i morgen! Hold op!
Og således samledes man allerede næste aften -
- under Manderlays f0runderligt klare, blinkende stjernetæppe.
Nu har alle talt, Wilhelm. Wilma viste ikke Claire nogen nåde.
Så hun skal heller ikke vises nogen nåde. Hun skal dø.
Jack... Vi får ikke Claire tilbage ved at dræbe gamle Wilma.
Vi kræver bare retfærdighed.
De har selv sagt, at vi har ret til den.
Jeg foreslår...
...at hun forvises fra Manderlay for at stjæle mad i et nødstilfælde.
Det overlever hun alligevel ikke, så gammel som hun er.
Vi ved ikke, om maden kunne have gjort en forskel for Claires skæbne.
Wilma kunne ikke vide, om det ville dræbe hende.
Men hun var ligeglad med, om hun satte en andens liv på spil.
Og det gik ud over vores lille pige.
Wilma så bare en tallerken, som ingen rørte. Hun var sulten.
Hvad tror De, vi andre var? Alle vi andre fulgte aftalen.
Og hvad tror De, lille Claire var?
Vi er alle sammen sultne. Og det gør det kun endnu værre.
Så vil jeg bede jer om...
...at stemme om Jacks og Roses forslag.
Alle de, som mener, at Wilma fortjener at dø, -
- skal række hånden op.
Tak. Tak, alle sammen.
Stands.
Er det ikke os, der bestemmer her? Det har De hele tiden sagt.
- Men det er måske kun indimellem? - Nej, det er hele tiden.
Er De her ikke for at forsvare vores beslutninger?
Så lad mig gå over og gøre det.
Nej.
Hvis nogen skal gøre det, skal det være mig.
Det skal ikke være en hævnakt.
Det er i orden med mig. Så længe hun lider lige så meget som Claire.
Det er op til mig.
Jeg siger til, når det er overstået.
Vær sød at fortælle mig...
...hvad de besluttede.
Skal jeg dø?
Nej, Wilma, du skal ikke dø.
Hvad mener du?
Jack vandt ikke afstemningen. Du skal ikke dø.
De troede ikke, at Claire ville have spist maden.
Og hun ville alligevel være død af lungebetændelse -
- efter sandstormen.
Sagde de virkelig det?
Ja, det gjorde de.
Du kan umuligt forestille dig, hvor frygtelig ventetiden var...
Jeg er så træt.
Ja, det ved jeg godt. Det kan du tro.
Men nu kan du sove godt.
Ja... det kan jeg.
Læg dig og få lidt søvn.
Du er den datter, jeg aldrig fik.
Læg dig nu.
Bliver du, til jeg er faldet i søvn?
Ja, Wilma.
Læg dig nu.
Kapitel syv "Høst"
Endelig kom høsten.
B0mulden nåede sikkert i sækkene.
Trods de få buske var det en flot høst.
Det var, s0m 0m alle prøvelserne havde gjort bomulden ekstra hvid.
Selv til lave priser ville høsten indbringe mere end nogensinde.
Intet var s0m før, men høsten faldt lige så præcist, s0m den plejede.
Så snart den sidste bomuld var i sækken, ankom svalerne.
De faldt ned fra himlen, ned mod moserne.
Alle betragtede dem med ærefrygt, -
- og for en stund var det større end alverdens 0rd og p0litik.
Den gamle rensemaskine st0d klar. Det havde den gjort i en uge.
Smurt, adskilt 0g samlet igen af Sammy med hjælp fra Niels.
De t0 gik godt i spænd. Niels var fuldstændig bl0ttet for humor, -
- så klovnenegeren Sammy havde med en vis lettelse 0pgivet -
- at underholde ham med sine dårlige vittigheder.
Edvard?
Jeg kunne knap nok kende dig. Du har søreme skiftet tøjstil.
Din far syntes, det var på tide. Han går ind i nye forretninger.
- Er far her? - Nej. Men jeg har en besked fra ham.
Din far siger, at han kommer mandag otte dage klokken otte.
Han venter i bilen udenfor i et kvarter og ikke et sekund til.
Ligesom han gjorde i Dogville, og som han gjorde med din mor...
- Da han friede til hende. - Ja.
Hvis du vil med, skal du stå her, for ellers kører han bare videre.
- Jeg har forstået. - Godt, så kører jeg igen.
- Pas på dig selv, Grace. - I lige måde, Edvard.
Sig til far, at de nye tider er kommet til Manderlay.
Men Grace havde ingen intentioner 0m at tage med sin far.
Hun havde sit eget liv nu, og det passede hende fint.
Men hun ville k0mme hen til p0rten. Hun ville vise ham, -
- hvad hun havde 0pnået: Et nyt 0g bedre Manderlay.
Det var eksamensdag f0r Stanley og familien.
De havde 0pført sig pænt på det seneste, -
- men Stanley drak altid en øl med mr. Miller, -
- og ingen kunne hindre ham i at afsløre, hvad der var sket, -
- og ødelægge det hele.
Wilhelm var meget im0d at lade de hvide tale med chaufførerne.
Men Grace trumfede det igennem. Hun st0lede på dem.
Dumme nigger! Er du da helt uduelig?
Undskyld, mr. Mays.
Det var bare for sjov.
Der fik han dig.
Stanley Mays og familien best0d deres eksamen.
Samme aften erklærede Grace dem f0r rette amerikanere at være.
De måtte nu rejse, men valgte at blive.
Det var på tale at fastansætte familien og Stanley Mays.
Før de vidste af det, var dagene gået, 0g pengene sat i banken, -
- hvorfra st0lte Timothy hentede dem til hest.
Niels og Sammy reparerede bilen ved at se helt b0rt fra manualen.
- Tak for alt. - Selv tak.
- Hvad gør I nu? - Det ved jeg ikke.
I kan jo altid blive gangstere igen.
- Hvor er mr. Robinson? - Nede i hytterne og tage afsked.
Grace var rørt over hans pludselige interesse for de tidligere slaver.
Men det føltes rigtigt, da de kørte.
Grace sagde farvel til magten.
M0dige 0g stærke dine mænd 0g kvinder
hellere det end k0rn og vin
gør 0s værdige Gud i himlen
thi denne st0re j0rd er din
hjerter åbne som vore døre
med rund hånd og en sjæl så fri
Alabama, Alabama
dig i tr0skab hylder vi
Han kigger på dig.
- Nej. - Han kigger på dig.
- Nej. - Nu er gangsterne jo kørt.
Da du var chefen, var han gæst i dit rige.
Nu er du gæst i hans.
Jeg tror, han vil have dig nu.
Han skal have noget at spise. Jeg henter ham.
Vil du ikke have noget mad?
Stille, kvinde.
I Mams s0veværelse huskede Grace Fl0ras snak 0m intime detaljer.
H0s Munsierne fulgte samlejet de gamle skikke.
Det ville ikke være noget f0r Grace, -
- ikke med hendes moderne tanker om ligestilling mellem kønnene.
Men Grace havde efterladt sine progressive idealer ved bordet.
Nu skete endelig det, hun havde drømt 0m.
Men det var mere bizart end er0tisk.
Grace besluttede sig for at holde fast i den tanke.
Vågn op, Timothy.
Timothys hest var k0mmet ud af stalden, og der var tændt bål, -
- mens Grace s0v.
- Hvad er der sket? - Det kan jeg ikke sige.
Hvis De ønsker et klart svar, så spørg en anden.
- Gangsterne tog pengene. - Hvad?
Gangsterne tog pengene. Det er svaret.
- Det er da klar besked. - Ja, bestemt.
Hvad får dig til at tro, at de tog dem?
Da festen var forbi, rejste alle sig fra bordet -
- for at se pengene.
Timothy havde gemt dem bag den røde skrænt.
Han skulle holde øje med stedet, men han var der ikke.
Kassen var blevet fjernet. Den var tom.
En af gangsterne gravede den op under påskud af at tage afsked.
Men han kunne ikke gøre det alene.
En eller anden har fortalt ham, hvor kassen var.
Sammy ville ikke indrømme, at det var ham.
Selv om han var meget sammen med Niels.
Så begyndte alle at råbe og skrige...
...folk hidser sig op, og ingen hører efter.
Stanley Mays og familien slap vist væk.
Men Philomena og Bertie fik slemme snitsår.
Elizabeth er også død. Men det var nu et uheld.
Det var for tidligt, vi sendte pistolerne væk.
Vi var ikke helt klar endnu.
For en gangs skyld var Grace mundlam.
Hun bebrejdede sig selv sin smagløse k0mmentar til gangsterne -
- om at genoptage deres tidligere erhverv.
- Jeg kan ikke få liv i Timothy. - Det tror jeg gerne.
Han drak tre flasker sprut før middagen.
Munsierne drikker ikke.
Måske... gør de ved særlige lejligheder.
Her er godt nok liv og glade dage.
Sagde jeg ikke, jeg aldrig ville se Dem her igen?
Jeg er ikke kommet for at indgå forretninger, men for at afslutte en.
Jeg håber selvfølgelig, De vil indse, at jeg er en ærlig mand.
Jeg havde jo slet ikke behøvet at komme.
Her er Deres 80 procent.
En ganske pæn lille stak.
- Er det pengene fra vores høst? - Det vil jeg tro.
Det er jo den årstid.
Jeg tog et lille spil med en ung mand...
Jeg vidste, han kom herfra.
Så her kommer jeg med Deres andel.
Mon ikke De tog fejl af mig?
Hvem vandt De alle de penge fra?
Det er en dag siden nu. Jeg ville være kommet før...
...men jeg kørte forbi en sort bil med nogle herrer i mørke jakker.
De kørte efter mig og skreg, at jeg skulle dø.
At jeg var en svindler, som tog fra bunden.
Sikke en anklage at komme med. Det tog tid at slippe væk fra dem.
Hvem var det?
Det var en neger, som kom ridende. Hvad hed han nu?
Timothy...
Ja, nemlig.
Han hed Timothy.
Han er en Munsi. De spiller ikke om penge.
Det ved jeg godt. Det er jo inden for mit felt.
Det er umuligt at slæbe dem til spillebordet.
Men han er ikke en Munsi. Han er en satans karl.
Og det blev han ved med at være, uanset hvor meget han tabte.
Han fortalte alle, at han var en Munsi.
Pigerne faldt jo på stribe for hans Munsi-historier -
- om stolte afrikanere og kongeslægter.
Alle de gammeldags dyder. For ikke at nævne accenten.
Det gjorde det nemmere for ham at komme i seng med pigerne.
Jeg vil ikke engang udnytte Deres taknemmelighed. Sådan er jeg.
Jeg kan søreme også komme i tanke om et dagens motto.
Man siger, at Mansierne er mere veludrustede end Munsierne.
"Munsierne er fornemme og kolde, -
- men Mansierne, hvor kan de dog bolle."
Vi ses. Vi kan tale forretninger en anden god gang.
Grace slog straks 0p på siderne med inddelingen af Manderlays slaver.
Hv0r st0d Timothy? Jo, der stod et ettal.
En st0lt slave, ligesom hun læste sidst.
Eller st0d der nu også det?
Hun undersøgte håndskriften nøje -
- og sammenh0ldt det med syvtallet ud f0r Elizabeth.
Den behagesyge neger, kamæle0nen, der var ekspert i -
- at tilpasse sin personlighed det, som beskueren ønskede at se.
Nu kunne Grace se det.
Der st0d ikke et ud for Tim0thy, men syv.
Hun havde ønsket at se det s0m et ettal.
Der st0d endda en bemærkning ud for Tim0thy:
"Vær på vagt, djævelsk snedig."
Kapitel 8, i hvilket Grace får hævn over Manderlay, og filmen slutter
Grace havde indkaldt alle på Manderlay til et sidste møde.
Hun havde besluttet sig f0r at f0rlade stedet f0r evigt -
- og køre med sin far, når han kom.
I er alle sammen kommet.
Jeg fik overtalt kollektivet til at samles og afholde to afstemninger.
Det kan ikke længere være mit anliggende.
- Det skal De ikke være sikker på. - Men det er jeg.
Jeg er kommet for at sige farvel.
I har afholdt to afstemninger, -
- og tilfældigvis har jeg netop to gaver med.
Afskedsgaver, om I vil.
Den første er de her.
Det er pengene fra høsten.
Faktisk er det 80 procent. En korthaj tog 20 procent i kommission.
Han narrede pengene fra en her fra Manderlay i et kortspil.
- Så det var ikke gangsterne? - Nej, det var det ikke.
Jeg vil ikke trække spændingen ud.
Den mand, som I havde valgt til at passe på kassen, gjorde det.
Han blev overmandet af lysten til at spille.
Formodentlig fordi han slet ikke er en Munsi...
...men en Mansi.
Hvor ubetydeligt det end måtte lyde.
Hvilket bringer mig til min anden gave.
Denne bog. Uanset om det smerter jer, må den frem i lyset.
I denne bog...
...som er den mest afskyelige bog, der nogensinde er blevet skrevet, -
- står Timothy opført som en behagesyg neger, -
- der kan ændre personlighed for at behage beskueren.
Jeg finder lige siden.
Det er side 104.
Hvor ved du det fra? Jeg troede ikke, at nogen slave havde læst denne bog.
Jeg har selv skrevet den.
Det er min pertentlige håndskrift.
Mam og jeg var meget unge, da krigen endte.
Vi var rædselsslagne for den nye lovgivning.
Var I rædselsslagne for den?
Vi forsøgte at forestille os den verden, som slaverne skulle ud i.
Var de klar til den verden?
Eller rettere sagt: Var den klar til dem?
Man lovede slaverne alt muligt, men vi troede ikke på det.
Mam bad mig så mindeligt om at skrive ned, -
- hvordan jeg syntes, det skulle være, hvis alle blev på Manderlay.
Men I forlængede jo slaveriet.
Det kan godt være. Men det var det mindste af to onder.
Vidste de andre, at du skrev bogen?
Dem i kategori to, tre og fem... har altid vidst det.
Et par stykker af de andre havde bedst af ikke at vide det.
Men nu ved alle det.
Jeg skrev Mams Lov, og det var til alles bedste.
Til alles bedste?
Hvor vover du at sige det?
Det er jo opskriften på undertrykkelse...
...og ydmygelse trykt sort på hvidt.
Jeg tror, De har læst den gennem de forkerte briller, miss Grace.
Hvis jeg må være så fri...
Så indviede Wilhelm Grace i det humane -
- ved det mindste af to 0nder:
Mams L0v. Den sikrede alle mad og husly -
- og lod dem klage over deres herrer, -
- i stedet for at de selv t0g ansvar for deres triste skæbner.
Middagsmønstringen var et g0de, -
- f0rdi pladsen var skyggefuld midt på dagen.
Inddelingen i kateg0rier fulgte de adfærdsmønstre, -
- som mennesker tyr til f0r at overleve undertrykkelse -
- og gøre deres liv nemmere.
Så en stolt neger, ikke at Manderlay havde haft mange, -
- overlevede ved at se sig selv som st0lt og ved sin tr0 på, -
- at han var mere f0rfulgt end de andre.
Klovnenegeren vandt meget ved, at herren var f0rpligtet til at le.
Og de andre kategorier havde lignende f0rdele.
Penge blev f0rbudt, så man måtte spille om bomuldst0tter, -
- så ingen familier gik fallit. Og så videre.
Til sidst var Graces hoved ved at eksplodere.
Men de er jo ikke frie! Det er det, der betyder noget.
Det er et filosofisk argument.
Og det leder mig til de to førnævnte afstemninger.
Er Mams Lov stadig relevant?
Vi blev enige om, at den desværre var om muligt mere relevant nu.
Amerika var ikke klar til at byde os velkommen -
- som ligeværdige for 70 år siden, og det er det stadig ikke.
Hvis det bliver ved som nu, er det ikke klart om 100 år.
Så vi besluttede at træde et skridt baglæns her på Manderlay...
...og genindføre den gamle lov.
Jeg går nu.
Hvad angår Deres afrejse, må jeg fortælle om den anden afstemning.
Som De ved, mistede vi Mam.
Desværre fik vi skræmt hendes efterkommere godt og grundigt væk.
Kort og godt: Vi mangler en ny Mam.
- Nej! - De fik hver eneste stemme.
Aldrig i livet.
Med al Deres idealisme ville De kunne trives med -
- at vogte over et menageri af skabninger, -
- der ikke kan overleve i den fri natur.
De troede jo, at forestillingen om et kollektiv ville være godt for os.
De var så sikker, at De tillod at bruge magt for at overbevise os.
Jeg håber ikke, at vi bliver nødt til at gøre det samme.
Hvad mener du? Vil I holde mig fanget her?
Kun indtil De forstår. Ligesom De ville have os til at forstå.
Porten er blevet repareret og låst.
Indhegningen er i god stand, men den er ikke særlig høj.
Det hegn...
Tænk Dem om.
To mænd med et rustent haglgevær og en legetøjspistol.
Hvor dumme tror De, vi er?
For dumme til at bygge en stige, hvis vi virkelig ville væk?
Grace havde spildt meget tid på mødet, 0g de k0m ingen vegne.
Hendes far ville komme i sin bil ved p0rten klokken 0tte.
Det var om en halv time. Hun havde ingen stige.
Hun var helt alene, omringet af mange.
Hv0rdan skulle hun slippe ud fra Manderlay?
Hv0rnår st0d en del af hegnet altid åbent?
Grace måtte straks skifte taktik, hvis hun ville nå sin aftale.
Godt. Så gør jeg, som I vil.
Ikke af mit hjertes godhed, men fordi det er min eneste mulighed.
Og bare rolig, jeg skal nok adlyde jeres elskede Lov.
Først må vi tage os af dagens sag: Timothy.
En slave fra kategori syv har begået et tyveri, der nær havde ruineret os.
Eftersom Mams Lov ikke angiver nogen straf for tyveri af penge, -
- må jeg være kreativ.
Hvad var det, du engang sagde, Flora? Noget med at plante en flaske vin.
Jeg tror, der er en flaske vin under Timothys saddel.
Tror I ikke det?
Så var det dét, jeg så der i går.
Minsandten om det ikke var en flaske vin.
Der var stadig ti minutter til, hendes punktlige far ville k0mme -
- og vente udenfor i et kvarter og ikke et sekund til.
Der var lige tid til en verbal afskedssalut.
Timothy, du skal ikke længere være stolt og tavs.
Klynk og råb op...
...og trygl mig om nåde...
...som den Mansi, du er.
Den Mansi, du foragter så meget.
Det er det had, som I nærer til jer selv, -
- som I aldrig får mig til at acceptere.
Du er en svindler, det laveste afskum.
Wilhelm og alle jer, der følger ham, forråder jeres egen race.
Jeg håber, at andre negre opdager jeres forræderi og straffer jer.
Jeg væmmes ved jer!
De har sikkert ret, miss Grace.
Det er sikkert ikke muligt at håne os nok.
Men jeg forstår ikke, hvorfor det gør Dem så vred.
Glemmer De ikke noget?
I har selv skabt os.
Det eneste, der kunne hindre hende i at piske til evig tid, -
- var urets muntre kl0kkespil, der meldte hendes fars ankomst.
Hun havde brug f0r hans støtte.
Manderlay var også et sted, som verden med fordel kunne undvære.
Grace genkendte sin fars håndskrift.
"Min kære pige," st0d der.
"Så tog du endnu engang fusen på din far.
Først ventede jeg et kvarter, men jeg er for g0d af mig.
Så jeg gik hen til hegnet, bag buskene, -
- f0r at se, om du havde det godt.
Til min overraskelse så det ud, s0m om du havde godt greb 0m tingene.
Jeg er st0lt af dig, min pige. Jeg håber, vi kan mødes en dag, -
- så du kan fortælle mig, hvad du mente med "nye tider" på Manderlay.
Kærlig hilsen din dumme, gamle far."
Afstemninger er u0vertrufne, -
- men det er sjældent muligt at bestemme kl0kken gennem debat.
Det var nu ganske tydeligt.
Grace måtte på få sekunder vælge, i hvilken retning hun ville flygte.
Og hendes f0rfølgere bar rent faktisk på fakler.
Grace havde travlt og så ikke Burt, den forrige flygtning -
- med et liberalt syn på andre racer, s0m ikke k0m langt.
Grace var vred.
Manderlay var fastfrosset i et alt for negativt billede af landet.
Amerika havde utvivlsomt mange facetter.
Men at det ikke skulle være klart til at indlemme de s0rte?
Det kunne man ikke påstå.
Amerika havde rakt hånden diskret frem, -
- og nægtede man at se den hjælpende hånd, -
- var man selv ude om det.
Oversættelse: Malene Hollnagel Scandinavian Text Service 2005
TIL MINDE OM HUMBERT BALSAN